«Вулиця Біл-стріт розташована в Новому Орлеані,
де народився мій батько, а також Луї Армстронґ та джаз.
Кожен темношкірий, який народився в Америці, з'явився на Біл-стріт,
народжений у чорному районі якогось американського міста,
чи то в Джексоні, Міссісіпі, чи в Гарлемі, Нью-Йорк.
Біл-стріт - це наша спадщина.
Цей роман сповнений неможливості та можливостей,
цілковитої необхідності, щоб розказати про цю спадщину.
Вулиця Біл-стріт голосна.
Читач сам вирішить, що означають удари барабанів», -
Джеймс Болдуїн
Ти готовий до цього?
Я ще ніколи ні до чого не був настільки готовий.
Сподіваюся, нікому не доводилося дивитися на того, кого вони люблять,
через скло.
Я маю сказати...
- Привіт. - Привіт.
Алонзо.
Алонзо, ми...
У нас буде дитина.
Треба було ще дещо сказати. Ми не одружені.
Для нього це значить більше, ніж для мене,
але я розумію, що він відчуває.
Фонні 22 роки.
Мені -19.
Я рада, Фонні.
Я рада. Не хвилюйся.
Ти сказала моєму батьку?
- Ще ні. - А своїм?
Ще ні, та не переймайся через них.
Просто я хотіла сказати спершу тобі.
Дитинка.
Що ти робитимеш?
Робитиму те, що й завжди.
Працюватиму десь до останнього місяця,
а тоді мама з сестричкою подбають про мене.
Тобі немає чого хвилюватися.
І хай там як, я витягну тебе звідси раніше.
Ти упевнена щодо цього?
Я ніколи не сумнівалася в цьому.
Я люблю тебе.
І я тебе люблю.
Колись Фонні ходив у ремісничу школу,
де вчать виготовляти різний мотлох,
на кшталт карткових столів, пуфів та комодів,
які ніхто ніколи не купить.
Але це все було Фонні не до душі, тож він пішов
і забрав переважну більшість інструментів із майстерні.
Він почав працювати кухарем у бістро, щоб прогодуватися.
А ще знайшов підвал, де міг працювати з деревом,
і проводив в нас удома більше часу, ніж у себе.
Усе було так просто.
Навчись цього, збудуй це,
отримай роботу й викладайся, поки сам не перетворишся на роботу.
Але в Фонні була зовсім інша мета.
Розумієте, він знайшов те, чим хотів займатися.
І це врятувало його від смерті, яка очікувала
молодь нашого віку.
І хоча вона приймала різні форми,
смерть сама по собі була дуже простою.
Причина також була простою.
Молоді говорили, що вона нічого не варта.
І все, що діти бачили довкола себе,
доводило це.
Привіт. Як справи, крихітко?
Як він?
Він так само.
Нормально.
Передавав свої вітання.
Це добре.
Ти бачилася з адвокатом?
Не сьогодні. Піду в понеділок.
Він уже бачився з Фонні?
Hi.
Мамо?
Так, солоденька.
Мамо...
Співай, мамо, співай.
Дістань гарні бокали.
- Навіщо? - А ти як думаєш?
Що за особлива нагода?
Ти ж чоловік у нашому домі. Перестань хвилюватися.
Як скажете, пані.
Добре.
Цікаво, нащо це все.
Тіш багато не наливай.
Добре.
Що відбувається?
Це таїнство.
І ні, я не втратила розуму.
Ми п'ємо за нове життя.
У Тіш буде дитина від Фонні.
Пий.
Я відчуваю... Оце так новина.
Хіба ти не вип'єш за дитинку, Тіш?
І який термін?
Десь три місяці.
- Так я і думала. - Три місяці?
Тобто коли ви вдвох бігали й шукали квартиру?
Гаразд.
Тіш,
ти впевнена, що хочеш цю дитину?
Так.
І Фонні теж її хоче.
Це наша дитина,
і це не його провина, що він сидить у в'язниці.
Він не втік від мене.
І ми завжди були найкращими друзями.
Ще з дитинства, татку. Тобі це відомо.
І ми б уже одружилися, якби та пані не брехала...
Тіш, йому це відомо. Відомо.
Твій татко знає це. Він просто...
Він просто хвилюється за тебе, ось і все.
Не думай, що я вирішив, що ти якесь погане дівчисько
чи ще якусь маячню.
Я спитав лише тому, що ти дуже молода, ось і все.
І...
Підніми голову, сестричко.
За новонародженого.
Сподіваюся, це хлопчик.
Татку.
Стариган Френк стрибатиме на радощах, я впевнений.
Тіш, ти не проти,
якщо я йому розкажу?
Ні, татку. Я не проти.
А я б хотіла розказати тим сестрам.
Знаєш що?
Джо, подзвони їм зараз.
Ні, я серйозно...
- Мам. - Зараз суботній вечір.
У нас ще майже повна пляшка. Ще не пізно.
Якщо гарно подумати, то це найкращий час, щоб розказати.
Ну ж бо, дзвони вже їм.
Гаразд, добре. Гадаю, ти права, кохана.
Запросимо їх сюди.
О так!
Моя маленька сестричка народить дитинку.
Привіт, Ніпсі Расселл.
Як життя? Чим ви займаєтеся? Слухай, любий...
- Кого ти хочеш? - Хлопчика.
- Фонні. - Фонні.
Що?
День, коли я зрозуміла, що Фонні закоханий у мене,
був дивним.
Того дня він подарував мамі ту скульптуру.
Дні, коли я наливала воду на голову Фонні
та чухала його спину в ванній,
здавалися тепер такими далекими.
Я не пам'ятаю, щоб ми коли-небудь цікавилися
тілом одне одного.
Фонні засильно мене любив.
А це означало, що жодного разу
між нам не виникало почуття сорому.
Ми були частиною одне одного,
тілом одне одного,
ми настільки сприймали це як належне,
що ніколи й не думали про тіло.
Тим не менше, я не здивувалася,
коли нарешті зрозуміла,
що він був найвродливішою людиною, яку я бачила у своєму житті.
Знаєш, я інколи спав у цьому парку.
Це не найкраща ідея.
Навіщо ти спав у парку?
Було пізно.
Я не хотів іти додому.
І вас теж не хотів будити.
Але тепер у мене тут є своє житло.
Хочеш поїсти тут чи почекаєш, поки виїдемо з центру?
Чи хочеш піти в кіно?
Чи хочеш трохи вина
або пиріжок?
Чи трохи пива?
Чи чашку кави?
Чи хочеш ще прогулятися,
поки не визначишся?
Ходімо.
Так.
Ви ж знаєте, що ми вас бачимо, так?
Не дивіться. Відведіть очі.
Ви огидні.
- Гаразд. - Добре.
Я відчиню.
- Вітаю! - Привіт.
- Ернестіна. - Адріана.
- Як справи? - Міс Шейла.
Привіт, я радий тебе бачити.
Треба скликати надзвичайне засідання, щоб побачитися?
- Радий бачити. - Рада бачити.
Мати Фонні не любила мене.
Вона просто не думала, що я достатньо хороша для Фонні.
Тобто насправді вона вважала, що я недостатньо хороша для неї.
З іншого боку, вона розуміла, що я, певно,
саме те, на що заслуговує Фонні.
Юна пані.
Ти бачила сьогодні мого пихатого хлопчака?
Так. Із ним усе добре. Він передавав привіт.
Вони його не дуже ображають, так?
Я питаю тебе,
бо він може сказати тобі те, що не скаже мені.
Секрет закоханих?
Що ж, його вивертає від того місця, це одразу видно.
- Так і має бути. - Ходімо.
Але він сильний.
Він дасть собі раду.
Та ми маємо витягти його звідти.
Якби він вчився, коли мав це робити,
він би там взагалі не опинився.
- Що тобі про це відомо? - Годі!
У нас є джин та трохи віскі,
а ще коньяк.
Але вина немає.
- Сподіваюся, дівчата, ви не проти. - «Проти»?
Френку начхати, чи ми проти.
Що ж, пані Гант, що я вам можу принести, солоденька?
Можу запропонувати каву, чай,
морозиво, «Кока-колу».
- «Кока-колу». - Я принесу, мамо.
Може, зробити морозиво з содовою, пані Гант?
Я можу зробити для вас.
Шейло, може, допоможеш мені?
Ходімо.
- Господи! Час летить. - Еге.
Ми й не бачилися після того, як почалися ці проблеми.
Не кажи більше нічого.
Я бігаю, мов навіжена, по всьому Бронксу,
намагаючись отримати найкращу пораду юристів, яку можна знайти.
Я просто молюся й молюся,
що Господь розкриє всю правду, щоб врятувати хлопчика.
Я теж за це молюся.
Щодня і щоночі.
А іноді
я думаю, що Господь задумав це,
щоб змусити мого хлопчика подумати про свої гріхи
та віддати свою душу Ісусу.
Так, можливо, ти права.
Господь точно обирає незбагненні шляхи.
Так, це правда.
Він може випробовувати тебе,
але Він ніколи не залишить своїх дітей одних.
Що думаєш про того адвоката, якого знайшла Ернестіна?
Того Гайворда?
Я ще не зустрічалася з ним.
У мене просто ще не було часу поїхати в центр.
Та я знаю, що Френк бачив його.
Що скажеш про нього, Френку?
Білий хлопець, вчився на юриста, отримав дипломи.
Не мені тобі розказувати, що це означає. Ні чорта не означає.
Ти говориш до жінки.
Я в курсі.
Але це не багато змінює.
Як я й казав, це ні чорта не означає.
Я впевнений, що ми скористаємося його послугами.
З іншого боку, якщо говорити про білих, то він - доволі непоганий.
Він молодий і голодний,
тож ще не настільки сповнений гівна, як буде, коли досхочу наїсться.
Ось що я намагаюся сказати.
Це негативне ставлення. Ти сповнений ненависті.
Якщо ставитимешся до людей із ненавистю, вони повернуть її тобі.
Щоразу коли я чую, що ти так говориш, мені крається серце,
бо знаю, що мій хлопчик зачинений в якомусь підземеллі
і лише любов Господа витягне його звідти.
Послухай, Еліс, не думаю, що Френк говорив про ненависть.
Він просто говорив правду.
Що ж, я вірю в Бога.
Я знаю, що Він дбає про мене.
Пане Ріверс, можете розказати про мету цієї зустрічі?
Ви ж не покликали нас сюди для того,
щоб дивитися, як мій батько ображає мою матір.
Чому б ні? Зараз суботній вечір.
Ніколи не знаєш, що вигадають люди, якщо їм стане занадто нудно.
Може, ми вас запросили для того, щоб пожвавити свій вечір.
Я можу повірити, що ти настільки зла,
але не можу повірити, що настільки дурна.
Піду перевірю морозиво.
Педросіто.
Радий тебе бачити.
Чого бажаєте, сеньйорито?
Співчуваю, у вас міг би бути кращий співрозмовник сьогодні,
та, на жаль, це вже не виправити.
Я ніколи не бачила Фонні поза світом, в якому жила я.
Я бачила його з його батьком та матір'ю,
я бачила його зі своєю сім'єю.
Я точно не бачила його у світі, де жив він.
Мабуть, лише зараз я змогла побачити його поруч із собою,
бо хоч він відвернувся від мене й сміявся,
він тримав мою руку.
Добре.
РЕСТОРАН «Ель фаро»
Тіш?
Так?
Хочеш подивитися на моє житло?
Але вже пізно.
Це недалеко.
Гаразд, Фонні.
Добре.
Гей.
Гарного приземлення!
Тримай, татку.
Ось так.
- Гей. - Тобі вже досить.
Я зібрала цю зустріч.
Я попросила тата запросити вас сюди,
щоб сказати те, що я сказала сьогодні Фонні.
Сьогодні я сказала Фонні, що...
Фонні буде батьком.
У нас буде дитина.
Ми з тобою маємо піти напитися.
Гаразд.
Я радий. Не хвилюйся. Я страшенно радий.
І хто буде відповідальним за цю дитину?
Батько та мати.
Точно не клятий Святий Дух.
Гадаю, ви називаєте цю свою хтиву витівку «коханням»?
Я - ні.
Я завжди знала, що ти зруйнуєш життя мого сина.
У Біблії сказано: «Тож умертвіть пороки,
котрі народжуються у ваших земних тілах:
статеву розпусту,
нечистоту, нестримну похіть,
згубні прагнення і жадібність».
Це дитина гріха,
і Святий Дух змусить її скорчитися у твоїй утробі.
Але мій син... Мого сина буде прощено.
Мої молитви...
- Мамо. - Френку!
Її серце!
Упевнений, воно ще б'ється,
та я б сказав, що серця в неї немає!
Допоможи мені, допоможи нам. Ну ж бо, мамо, вставай.
Джо, хай жінки подбають про неї. Ходімо!
Джозефе, йди. Іди, ви не потрібні нам тут.
- Гаразд. - Ну ж бо.
Усе добре, сідай. Я тримаю тебе.
Френку!
Добре. З тобою все добре.
Ви сказали мені жахливі речі.
Це найжахливіше, що я чула у своєму житті.
Батькові не треба було бити її.
- У неї слабке серце. - У неї слабка голова.
Святий Дух затьмарив твій розум, дитино.
Вона забула, що проклинала онука Френка?
Не думаю, що у вас є право насміхатися над вірою моєї мами.
Не верзи дурниць.
Тобі настільки соромно мати святошу замість матері,
що ти вже не знаєш, куди подітися. Мене нудить від вас!
Та за кого ви себе маєте, брудні нігери?
Вона запитала лише одне.
«Хто виховуватиме цю дитину?» То хто?
У Тіш немає освіти.
І знає Бог, що в неї нічого нема.
А Фонні ніколи не був вартий і копійки щербатої.
То хто виховуватиме цю дитину?
Я, ти посохла жовта хвойдо!
Якщо продовжиш базікати, я подбаю про тебе замість всемогутнього.
Адріанно, люба.
Дозволь щось тобі сказати, солоденька?
Відколи я вперше побачила твою милу постать,
мою увагу захопив твій кадик.
Я мрію про нього.
Але не можу сказати, як саме я хочу вирвати його -
руками чи зубами.
А якщо ти торкнешся моєї сестрички,
мені доведеться визначитися дуже швидко.
Тож доторкнися до неї.
Я знала, що не треба було приходити.
Шейло. Я й не знала, що тобі дали слово.
Ернестіно.
Ну ж бо, Шейло, ходімо.
- Ходімо, мамо. - Ходімо, мамо.
Візьми її сумку. Ходімо.
Ходімо, мамо. Ми тримаємо тебе.
Тримай її. Нумо, ходімо.
Сподіваюся, ти пишаєшся тим,
як ти виховала своїх дочок.
Мої доньки не принесуть додому голодних байстрюків!
Я закладаюся.
Просто їх ніхто не захоче віджарити.
Ернестіно.
Ця дитина, яка з'явиться,
це твій онук.
Я не розумію тебе.
Це твій онук.
Яка різниця, як він потрапить сюди?
Дитина не має до цього ніякого відношення.
Жодна з нас не має до цього відношення.
Ця дитина...
- Ця дитина... - Ходімо, мамо.
- Ходімо. - Ця дитина...
Ця дитина...
Заберіть своє лайно!
Заберіть своє лайно з собою.
Не бійся.
Просто пам'ятай, що я належу тобі.
Просто пам'ятай, що я ні за що у світі не образив би тебе.
Ти просто маєш звикнути до мене.
І в нас для цього є весь час на світі.
Тримайся за мене.
Саловські, повідомте начальника станції.
Мені подобається лежати тут ось так.
І мені.
Це був мій перший раз.
Ти знав?
Я тобі сподобався?
Тобто,
коли я займався з тобою коханням,
тобі сподобалося?
Ти просто хочеш почути, як я кажу це.
- Тож? - Тож що?
Чому б тобі не сказати?
Я знаю лише те, що кохаю тебе.
Пані Вікторія Роджерс,
до заміжжя - Вікторія Марія Сан Феліпе Санчес,
стверджує, що ввечері 5 жовтня
між 23 та 24 годинами
у вестибюлі її будинку
на неї напав чоловік зі злочинними намірами,
як вона нині стверджує - Алонзо «Фонні» Гант,
і цей зазначений Гант використав її
для задоволення своїх екстремальних та огидних сексуальних утіх,
і змусив стерпіти немислимі сексуальні збочення.
Я ніколи її не бачила.
Я знаю лише те, що ірландець, народжений в Америці,
поїхав до Пуерто-Рико шість років тому,
де й зустрів 18-річну Вікторію.
Він одружився з нею та привіз до Нью-Йорка.
Він зробив їй трьох дітей та полишив їх.
Вона живе на Орчард-стріт.
Орчард-стріт, якщо ви знаєте Нью-Йорк,
розташована дуже далеко від Бенк-стріт.
Клята Орчард-стріт розташована біля Іст-Рівер,
а Бенк-стріт - майже біля річки Гудзон.
Неможливо добігти від Орчард-стріт до Бенк-стріт,
особливо коли тебе переслідує поліція.
Утім офіцер Белл клянеться, що бачив Фонні,
який утікав із місця злочину.
Це можливо лише за умови, що офіцер Белл був не на зміні,
адже його район патрулювання - Вест-Сайд, а не Іст-Сайд.
Тим не менше, саме звинувачений повинен довести
неправильність та неправдоподібність цих подій та сплатити за процедуру.
Я роблю все можливе,
щоб повернути його вам якнайшвидше.
Але відмова пані Роджерс змінити свої свідчення
поставила нас у дуже скрутне становище.
- А тепер вона зникла. - Зникла? Але...
Як вона могла просто зникнути?
Навряд чи вона поїхала кудись далеко.
У них точно немає на це коштів.
Проте її сім'я могла повернути її до Пуерто-Рико.
У будь-якому разі, щоб знайти її
мені потрібні спеціальні детективи та...
- Тобто більше грошей. - На жаль.
Але хіба ж це не погано для її справи,
що вона просто зникла? Вона головний свідок.
Вона лише одна з головних свідків у цій справі.
Не забувайте про офіцера Белла.
Він офіційно встановив особу ґвалтівника.
Саме Белл стверджує, що бачив
Алонзо, коли він тікав із місця злочину.
Якщо він бачив, як Фонні тікає з місця злочину,
чому ж він дочекався, поки той дістанеться будинку, щоб схопити?
Постривай, Тіш... Дозвольте я проговорю вашу думку.
Ви говорите, що офіцер Белл говорить їй, що свідчити.
- Саме так. - Отже ви говорите...
Ми не докопаємося до правди в цій справі?
Послухайте.
Якби я не вірив у безневинність Алонзо,
- я б ніколи не взявся за цю справу. - Називайте його Фонні.
Перепрошую?
Називайте його «Фонні».
Коли ви називаєте його «Алонзо»,
перед моїми очима з'являються суддя, ґрати та кайдани, і...
Я знаю, що ви робите послугу моїй сестрі,
й у вас дуже вишуканий офіс,
та якщо ви займатиметеся справою, то станете частиною сім'ї.
Тож називайте його Фонні, прошу.
Я зрозумів.
Отже, ви з Фонні стверджуєте, що ви були разом
у кімнаті на Бенк-стріт зі старим другом Даніелем Карті.
Це алібі.
Та ваше свідчення, як ви розумієте,
нічого не варте.
А Даніеля Карті вже заарештував офіс окружного прокурора.
Проте мені не дозволили побачитися з ним.
Те, що вони роблять, справді суперечить закону,
але в Даніеля є судимість.
Немає сумнівів, що вони хочуть змусити його змінити свідчення і...
Я не знаю напевно, але готовий закластися,
що через це і зникла пані Роджерс.
Зрозумійте, я зроблю все, що зможу.
Як швидко вам потрібні гроші?
Ми вже шукаємо пані Роджерс.
Гроші мені потрібні...
Щойно ви зможете їх знайти.
Я також змушу окружного прокурора дозволити зустріч із Даніелем Карті,
але вони вставлятимуть мені всі існуючі палиці в колеса.
Не плач, дитинко.
- Не плач. - Тримайте.
Ось так. Витри обличчя.
БЛОК А
Привіт.
Ти бачив Гайворда?
Так.
Що за чортівня сталася з пані Роджерс?
До якого біса вона втекла?
Я не знаю, але ми знайдемо її.
Як ми знайдемо її?
Ми відсилаємо людей до Пуерто-Рико.
- Мабуть, вона поїхала туди. - Невже?
Може, і в Аргентину.
- У Чилі чи Китай? - Як вона могла б поїхати так далеко?
Вони можуть дати їй гроші на це.
- Хто? - Окружний прокурор. Ось хто!
- Фонні, я не думаю... - Що, ти не віриш мені?
Не думаєш, що вони на таке здатні?
Я не думаю, що вони це зробили.
Де ми дістанемо гроші, щоб знайти її?
Ми працюємо, усі ми.
Так, мій батько працює у швейному цеху,
ти працюєш в універмазі,
а твій батько працює на набережній...
- Фонні, ти повинен послухати... - Що послухати?
Тому адвокату начхати на мене.
Йому на всіх начхати!
Хочеш, щоб я тут помер?
Знаєш, що тут зі мною роблять?
Пробач, кохана.
Пробач, я не хотів казати тобі все це.
Я люблю тебе.
Ти це знаєш.
Знаю.
І я розумію, що з тобою відбувається,
бо я з тобою.
Подбай про себе.
Ми з Фонні прогулювалися по Ленокс-авеню,
коли він перестрівся з Даніелем.
Фонні!
Час не пішов Даніелю на користь.
Він досі був великим, чорним та голосним.
Він був трохи старший за Фонні, й у свої 28 років
довкола нього майже не залишилося знайомих облич.
Тож вони обійнялися на бульварі.
- Як життя, красунчику? - Чому ти мене питаєш?
Бо так говорять на вершині Евереста.
- «Ти зміг». - Та годі.
Що це за шмаття, друже?
Та я шукаю роботу.
Та я розумію, друже. Так.
Ходімо до моєї хати.
Вип'ємо пива. Тіш щось приготує.
І хоча він не мав би витрачати гроші,
він затягнув Даніеля в таксі,
вони поїхали на Бенк-стріт,
де я зовсім на них не чекала.
Та я не могла бути байдужою до Даніеля,
бо на обличчі Фонні я прочитала,
що він був неймовірно радий витягти
старого друга з болотних вод свого минулого.
Господи.
Я розумію, друже.
Ні, Фонні. Я серйозно. Я все зрозумів.
Це частина, так?
Типу негр, який...
- Буде одного дня. - Я знаю, друже.
Він такий масивний.
Продовжуй займатися цим, друже.
Це... Він дечого вартий.
- Хочеш зараз покурити? - Ще б пак.
Дякую, друже.
В Іст-Сайді повно порожніх горищ.
Під час пожежі з них не втекти.
У деяких немає навіть туалетів.
Тож на горищі буде не краще, так?
Але, друже,
ця країна справді не любить чорних.
Їх настільки сильно не люблять,
що спочатку здадуть квартиру прокаженому, а лиш потім чорному.
Іноді ми з Тіш ходимо разом,
іноді вона ходить одна, іноді я ходжу один,
але результат завжди однаковий.
А тепер я навіть не можу відпустити її одну.
Ось послухай.
Минулого тижня ми думали, що знайшли горище.
Чувак пообіцяв їй.
- Ясно. - Та він не бачив мене.
Тож він собі думає, що на околицях міста чорна краля
одна-однісінька шукає горище.
- І вирішує заволодіти нею. - Невже?
Він гадає, що вона пропонує йому.
От про що він насправді думав.
А вона щаслива й горда прийшла розказати мені.
Ми їдемо туди, і, звичайно ж, щойно чувак бачить мене,
він говорить: «Вийшло якесь велике непорозуміння.
Я не можу здати вам горище,
бо до мене приїздить вся рідня з Румунії
десь за півгодини, я маю віддати його їм».
От гівнюк. Я сказав йому, що він сповнений гівна.
Так.
А тоді він пригрозив викликати проти мене копів.
Мені треба придумати, як заробити грошей
і забратися подалі з цієї клятої країни.
Невже? Як ти це зробиш?
Ще не знаю. Тіш не вміє плавати.
Годі, друже.
- Усе гаразд? - Так.
Ти помиляєшся. Друже.
І слухай...
Може, тобі слід поїхати першому.
Ні, друже.
Навряд чи я зможу.
Я б занадто боявся.
Боявся чого?
Просто боявся б.
Боявся того, що може статися з Тіш?
Так, боявся того, що може статися з нами обома
без одне одного.
Я розумію, що здаюся дивним,
але в мене в житті є дві речі.
Моє точило
та Тіш.
Без них я пропаду.
Я це знаю.
Що б не було всередині мене, це не забрати.
Я впевнений, що це не можна витягти.
Не думаю, що ти дуже дивний, друже.
Та знаю, що тобі пощастило.
У мене нічого такого нема.
Можна мені ще пива, друже?
Ще б пак.
- Тримай, здорованю. - Дякую.
- Так. - Будьмо.
Будьмо.
А мене щойно випустили з буцегарні.
Два роки.
Вони сказали...
Ще й досі говорять, що я вкрав машину.
У мене було трохи травки,
коли вони мене схопили, але, друже, я...
Я навіть не вмію водити машину, Фонні.
Та перспектива була набагато кращою
за обвинувачення через марихуану, розумієш?
Взяли за яйця?
Взяли за яйця.
Я викурю всю твою травку, друже.
Треба було сказати Тіш принести ще.
Дідько. Ти вже зроблений із грошей?
- Ось вона. - Здоров.
- Привіт. - Тобі допомогти, люба?
Ні, все гаразд. У вас усе добре?
Так, усе добре. Просто вмираємо з голоду, ось і все.
Я швиденько.
Годі... Тіш, це жарт. Я жартую.
Я покладу щось особливе на твою тарілку, гаразд?
Вона знімає пальто, друже.
Вона зараз мене битиме!
Дякую, Тіш.
Вона в тебе чудова, друже.
Як давно тебе випустили?
Десь три місяці тому.
Це було жахливо, друже.
Дуже. Зараз теж погано.
Може, я б почувався інакше, якби мене схопили за щось,
але... Я нічого не зробив.
Вони грали зі мною, бо знали, що можуть.
І мені пощастило, що я отримав лише два роки, бо...
Поки ти там, вони можуть робити з тобою все,
що їм заманеться. Чуєш?
Усе, що заманеться.
А вони люті, друже.
Знаєш, у буцегарні я зрозумів,
про що говорив Малкольм із хлопцями.
Білий чоловік - точно диявол. Бо він однозначно не людина.
Деякі речі, які я там бачив,
будуть снитися мені до моєї смерті.
Гей.
Усе гаразд, друже.
Ти вже вийшов.
І ти молодий.
Я чую тебе
і вдячний за твої слова, але...
Ти не знаєш.
Найгірше те...
Найгірше, що вони можуть змусити тебе
боятися як чорт ладану, Фонні.
Просто
боятися.
- Хлопці, ви голодні? - Так.
- Ми вмираємо з голоду.
Тіш, навряд чи ти принесла ще пива, так?
Гадаю, в нас ще трохи є.
- Якщо ви все не випили. - Ми не могли.
Тіш, годі, я...
Тіш, ну ж бо. Дякую.
Дуже дякую, Тіш. Я серйозно.
Я не плакатиму.
Бог хороший. Бог чудовий.
І ми дякуємо Йому за цю їжу
і за те, що Даніель сьогодні сидить за цим столом із нами.
Усе ти знаєш. У кого ти вчишся? У Фонні?
Витягни мене звідси!
Витягни мене звідси, кохана, прошу!
Я знаю, що не можу тобі зараз особливо зарадити.
Господь знає, що я була б готова віддати, якби могла.
Але я знаю дещо про страждання.
І я знаю, що вони закінчуються.
І коли ти лежиш на цьому ліжку, ти лежиш тут не сама.
Поруч із тобою твоя дитина, в тебе під серцем.
І ми всі розраховуємо на тебе.
Фонні розраховує,
що ти народиш його дитину цілою й неушкодженою, і...
Лише ти одна можеш це зробити.
Розумієш?
Так, мамо.
Гаразд.
Не хочу сказати дурницю,
але не забувай, що тебе сюди привело кохання.
І якщо ти дотепер вірила в кохання,
не панікуй зараз.
Вір йому до кінця.
Я люблю тебе, моя дівчинко.
І я тебе люблю.
Гей, Джезебель.
Сестричка почала називати мене «Джезебель»,
коли я отримала роботу в парфумерному відділі. Вона казала...
Ти пахнеш як луїзіанська шльондра.
Універмаг вважав себе дуже прогресивним,
бо дав таку роботу кольоровій дівчині.
Я цілий день стою за тим стендом
і посміхаюся аж до зубного болю.
І не лише літні білі жіночки
підходять туди понюхати мою руку.
Дуже зрідка біля стенду з'являється чорний хлопець.
Якщо він там опиняється, його плани зазвичай благородніші
та завжди дуже конкретні.
Мабуть, в очах чорного хлопця я маю вигляд безпорадної сестрички,
і він не хоче, щоб я перетворилася на повію.
Та деякі чорні хлопці підходять ближче,
щоб подивитися мені в очі та перевірити, що відбувається,
та вони ніколи не нюхають мою руку.
Чорний хлопець простягає свою руку, я бризкаю парфуми на неї,
а тоді він підносить свою руку
до своїх ніздрів.
А білий чоловік?
Білий чоловік бере мою руку,
підносить частину мого тіла до своїх ніздрів
та тримає її там.
Він тримає її там вічність.
Дякую.
Гаразд.
Розказати спочатку хорошу чи погану новину?
Погану новину.
Я добре знаю свою рідню.
Добре.
Погана новина...
Вони знайшли пані Роджерс, вона в Пуерто-Рико.
Хтось повинен поїхати туди й поговорити з нею.
І ми маємо заплатити за це.
Ясно.
А що за хороша новина?
Ти гарно пахнеш.
Вони знайшли її, сонечко.
Але як вона дісталася Пуерто-Рико?
Я не можу поїхати в Пуерто-Рико.
Мама з татом ще не знають.
Я ще не говорила з ними,
бо спочатку хотіла поговорити з тобою.
Думаєш, її справді зґвалтували?
Сестричко.
Я справді думаю, що її зґвалтували.
І що вона й гадки не має, хто це зробив.
І що ґвалтівник може пройти повз неї на вулиці,
а вона навіть не впізнає його.
Але чому Фонні?
Бо їй представили його як ґвалтівника.
І їй було набагато легше погодитися,
ніж знову пережити це все.
А як щодо Даніеля?
Даніель може поручитися за нас. Даніель знає, що Фонні був із ним.
І Гайворд поговорить із ним завтра.
Можливо, він зможе поговорити з ним сьогодні.
Та ж маячня.
Так.
Але ми вже у справі.
Ти ж показував їй оголошення, так?
Гаразд, пані та пане, ми тут.
Я знаю, що поки вигляд такий собі, але...
Але ми ще не закінчили, розумієте?
Вам треба... Ви маєте уявити, що тут є стіни
звідти до цих пір і...
Тобто робота ще триває.
Так. Розумієш, Тіш, ще не все зроблено. Робота триває.
Фонні, пробач, але як ми перетворимо це на дім?
Послухай. Уяви тут стіни, добре?
Тут і тут.
Розумієш, цього всього тут не буде.
У нас буде власний маленький закуток.
Можливо, тут житиме й інша молодь.
Тут і тут, як спільнота, так?
Так, спільнота. Звичайно.
Але де ми готуватимемо,
спатимемо, прийматимемо ванну? І...
Де сидітиме моя мама й інші?
Легко.
Я поставлю диван ось тут.
Мама, тато, можливо, навіть Ернестіна, добре?
А ліжко я поставлю тут,
якраз біля стіни,
щоб бачити те мило світло на твоєму обличчі, коли встає сонце.
Декілька моїх скульптур ось тут і тут.
Так?
А щодо кухні, я думав...
Я думав, що можна поставити стіл тут.
Що скажеш?
Я не знаю, Фонні.
Наскільки я розумію, нам не вистачає лише холодильника.
Але я не хочу зірвати спину
ще до того, як у нас з'явиться шанс зробити дитину.
Послухай, Леві.
Допоможи мені з холодильником.
Стривай, ти хочеш, щоб я...
Так, допоможи мені.
Гаразд.
Сонечко, відкрий, будь ласка, двері.
Відкрий двері, ну ж бо. Добре.
- Гаразд. Готовий? - Так. Я готовий.
- Готовий? - Я готовий.
Три, два, один.
Гаразд. Тримаєш?
- Так, тримаю. - Добре.
- Тепер повільніше. Обережно. - Гаразд.
Так. Чому я викладаюся більше за тебе?
Я тебе зрозумів.
Якраз сюди. Ось так.
- Сюди? - Так, сюди. Ідеально.
Гаразд.
Це витягло з мене всі соки.
І з мене теж.
Та що не зробиш заради кохання, Леві.
Амінь.
Що ж, дякую за мій холодильник, хлопці,
але не забудьте про мою плиту.
Звичайно.
Ти не проти допомогти мені з плитою, Леві?
- Звичайно, ні. - Гаразд.
Ми обов'язково маємо її занести.
Вам не треба хвилюватися через сусідів.
Знизу лише фабрики.
На першому поверсі фабрика законна.
Окрім того, що ми будемо в пастці під час пожежі, в чому каверза?
«Каверза»?
Не ображайся, Леві,
та ми вже давно шукаємо собі житло.
Не розумію, чому ти так гарно ставишся до двох темношкірих.
Ти ж бачиш, що в нас немає грошей
і шампанське з нас не пре.
Пробач за мою французьку.
Послухай, у мене все дуже просто.
Мені подобаються люди, які люблять одне одного.
Чорні, білі, зелені, багряні, мені справді байдуже.
Просто поширюйте кохання, розумієте?
- То ти став хіпі? - Ні.
Ти не був схожий на хіпі, друже.
Ні, я...
Не знаю. Я просто син своєї мами.
Знаєш, іноді це єдина різниця
між нами та ними.
Що ж, будемо на зв'язку,
щоб отримати разом той депозит, так?
Добре.
Добре, Леві.
- Дякую. - Прошу.
Ти готова до цього?
Я ще ніколи ні до чого не була настільки готова.
Я візьму дещо на вечерю.
Я візьму трохи курива на тому боці вулиці.
Що робитимемо?
По-перше, ми перестанемо
звинувачувати самих себе.
Якщо ми цього не зробимо, друже, ми ніколи не витягнемо хлопця,
бо ми загрузнемо в гімні.
Але нам не можна зараз облажатися,
і я знаю, що ти розумієш, до чого я хилю.
Так, я чую, друже.
Але як ми дістанемо гроші?
У тебе колись були гроші?
- У тебе колись були гроші? - Ні.
Тоді чому ти хвилюєшся через них зараз?
Ти якось виховував їх.
Ти якось годував їх, так?
Якщо ми зараз почнемо хвилюватися через гроші,
тоді ми облажалися. Ми втратимо наших дітей.
Той білий хлопчина, друже,
хоче, щоб ти хвилювався через гроші.
Це його гра.
Та якщо ми зайшли так далеко без грошей,
то зможемо зайти й далі.
Я не хвилююся через їхні гроші.
Вони їм не належать.
Вони вкрали їх у нас.
Вони ще не зустрічали тих, кому не брехали
і в кого не крали.
Що ж, я теж можу красти.
І грабувати.
Як думаєш, я зміг виростити доньок?
Дідько.
Як думаєш, що станеться?
- Те, що ми дозволимо. - Легко казати.
Тільки якщо ти не маєш це на увазі.
Друже, я люблю Фонні більше, ніж будь-кого іншого на світі.
Мені соромно, бо він був...
Він був справді мужнім хлопчиною, який нічого не боявся.
Хіба що, мабуть, своєї матері.
А тепер він у в'язниці через чужу провину,
а я не знаю, як витягти його звідти.
Я точно ще той чолов'яга.
Він точно упевнений у цьому.
Він любить і поважає тебе.
Дозволь я ще дещо скажу.
Твій син - батько дитини моєї дочки.
Хіба ти можеш сидіти тут і вдавати, що нічого не можна зробити?
У нас скоро з'явиться дитинка, друже.
Хочеш, щоб я з тебе душу витряс?
Я знаю кілька схем,
ти знаєш кілька схем.
А це наші діти, і ми маємо звільнити їх.
Тож давай доп'ємо
і займемося цим.
Нам треба хутенько розгребти купу гівна.
Дата суду над Фонні постійно змінюється.
Цей факт, звичайно, змушує мене зрозуміти,
що Гайворд щиро хвилюється за справу.
Не думаю, що він надто переживав на початку.
Він ніколи раніше на займався справами, подібними до цієї,
та коли зробив це, випливло багато гієна.
І йому доводилося помішувати його.
Одразу стало очевидно, наприклад,
що його занепокоєність через клієнта
була вороже сприйнята хранителями ключів та печаток.
Він не очікував цього,
спочатку це його спантеличило,
а потім злякало та розізлило.
Не допомагало ще й те, що я не вірила йому,
Ернестіна повчала його,
а мама виснажувала його.
Для Джозефа він завжди був ще одним білим хлопцем із дипломом.
Справжній суд над Фонні...
А я почала розпускати свій одяг
і ходити на роботу в сукнях, що висіли на мені мов мішок.
Мама почала готуватися до поїздки,
щоб врятувати душу Фонні.
А Джозеф із Френком холоднокровно крали
з доків та швейного цеху
та продавали щойно крадене в Гарлемі чи Брукліні.
Вони не розказують мені цього, звісно,
але я знаю це.
Я знаю.
Дякую.
Ось і вона.
Наче два будинки.
Ти упевнена, що там не двійнята?
Чи трійнята?
Дідько, ми можемо увійти в історію.
Твій татко вдає з себе комедіанта.
Маєш гарний вигляд, люба.
Дякую, солоденький.
Краще за всіх інших тут. Мені начхати, наскільки ти виросла.
Якщо це не правда, тоді щось не так.
Скажи мені, інакше я втечу звідси.
Як ти, чоловіче?
Гарно, дружино.
Ти зараз тут. Тепер у мене все добре.
Ти знаєш, що я люблю тебе.
Яким би не було закінчення цього жаху,
ти знаєш, я...
Тіш! Охорона!
Тіш!
Зі мною все добре.
Усе гаразд.
Усе нормально.
З тобою все добре?
Зі мною?
Це не мене щойно в животі вдарило гноменятко.
Я пам'ятаю вечір, коли ми зачали цю дитину.
У той день ми побачили наше житло.
Обожнюю дівчат із круглими щічками, які обожнюють кругленькі помідори.
Привіт, красунечко.
Знаєш, я люблю кралечок.
Ну ж бо, шоколадко, подаруй мені посмішку. Давай, мала.
- Якого дідька ти робиш? - Гей! Чорт!
- Відпусти мене! - Фонні, постривай!
Відпусти мене!
Фонні!
Фонні.
Що сталося?
Той чоловік напав на мене.
А де тебе носило, коли це все сталося
між тим хлопчаком і твоєю дівчиною?
- Він був за рогом... - Я купував куриво.
Купував цигарки.
Це так, хлопче?
Він не хлопчик, офіцере.
Ти живеш десь поруч?
Так.
На Бенк-стріт.
Я забираю тебе.
- Hi! - За напад і побиття.
Ні! Зупиніться!
Ні, не забираєте.
Ні, не забираєте!
Я знаю їх обох.
Вони часто тут скуповуються.
Те, що сказала вам ця юна пані, - правда.
Я бачила, що сталося.
Цікаво ви займаєтеся бізнесом, пані.
Не розказуйте мені, як мені займатися бізнесом.
Я була на цій вулиці задовго до вашої появи,
і ще довго буду працювати тут після вас.
Гаразд.
Бувайте.
Ходімо.
Я тебе ще тут побачу.
Можливо.
А може, й ні.
Тіш.
Так?
Більше не намагайся захистити мене.
Але ти ж намагався захистити мене.
Це зовсім інакше.
Послухай.
Навіть не думай...
Навіть не думай, що я не знаю, що ти мене любиш.
Ти віриш, що в нас вийде?
У нас немає грошей.
Але ми дуже голодні.
І в мене будуть гроші через декілька днів.
«Через декілька днів».
Усі так говорять.
Гадаю, ви ще й хочете сидіти, поки будете їсти, так?
Так, якщо ти можеш таке влаштувати, було б добре.
Дайте вгадаю. Ви хочете «Маргариту».
Знову вгадав.
Між нами зав'язався дивний діалог,
між дитинчам та мною.
Воно б'ється - і я кидаю яйце на підлогу.
Воно б'ється - і раптом кавник перевертається догори дриґом на столі.
Воно б'ється - і парфуми з моєї руки
створюють солоний присмак у роті,
а моя вільна рука з такою силою тисне на скляну вітрину,
що здатна розчавити її на дві частини.
Будь терплячим.
Я роблю все, що можу.
Прошу.
Тоді воно знову б'є наче Мухаммед Алі,
і мене відкидає на канати.
Солоденька, ходи сюди. Ось сюди.
Я зроблю тобі чай, гаразд? Сідай.
Ось так, не поспішай.
Не поспішай, люба. Все добре.
Ходи сюди.
Ходи сюди, дорогенька.
Сідай на мою ногу, відкинься на мої руки, ну ж бо.
Давай, я тримаю тебе, серденько.
Усе добре.
Дихай глибоко разом зі мною, добре?
Вдихай.
Усе добре. Я тримаю тебе, серденько.
У тебе гарно виходить.
У тебе гарно виходить, солоденька.
Мама полетіла в Пуерто-Рико вечірнім літаком.
Сеньйора Ріверс. Мене чекаєте?
Джин і тонік.
Дякую.
То чому ви хотіли мене бачити?
Я не хотіла бачити саме вас.
Я хотіла бачити Вікторію Роджерс.
Я теща чоловіка, якого вона звинуватила в зґвалтуванні.
Що ж, я нічого про це не знаю.
Це неправда.
Ви прилетіли так далеко, щоб назвати мене брехуном?
Я прилетіла сюди, щоб довести невинність чоловіка.
І ви хочете знову затягнути Вікторію до пекла, так?
Вона й так настраждалася. Більше, ніж достатньо.
Залиште її у спокої.
Хлопець помре за те, чого він не робив.
Хіба ми можемо залишити його?
Ви вірите, що я люблю свою дочку?
Якщо чесно, пані, складно повірити, що у вас є дочка.
Гадаєте, я б одружила свою дочку з ґвалтівником?
Ви могли не знати.
Навіщо ви прийшли до мене?
Я не американець.
Ви... Ви ж звернулися до адвокатів, так?
Погляньте довкола. Дідько.
У мене свій маленький бізнес, а Вікторія, вона...
Вона намагається повернутися до життя.
Пані, я не хочу, щоб вона ще більше страждала, ясно?
Hi.
Подивіться на них.
Гадаєте, я прилетіла сюди, щоб змусити вас страждати?
Подивіться на мене.
Я дивлюся на вас.
Гадаєте, я прилетіла сюди, щоб змусити вас страждати?
Hi.
Тоді покажіть це Вікторії.
Покажіть це їй і запитайте її.
Я жінка,
і я знаю, що відомо жінкам.
Я знаю, що її зґвалтували.
Але я також знаю...
Я знаю, що Фонні не ґвалтував її.
Коли мама прокинулася зранку,
Піетро відправив до неї хлопчика, щоб той привів її до Вікторії.
За неї тепер відповідав Піетро,
бо так говорять про Еверест -
ти зміг.
Як довго ви були в Нью-Йорку?
Задовго.
А діти досі там?
Послухайте.
Не приплітайте сюди моїх дітей.
Чому ви повернулися сюди?
Якби таке сталося з вами,
що б ви зробили?
Дочко, я стала жінкою
задовго до того, як нею стала ти, не забувай.
І я знаю...
Я знаю, що за свою брехню доведеться платити.
Ти відправила до в'язниці чоловіка,
якого раніше навіть не бачила.
Йому всього 22 роки, він молодий
і хоче одружитися з моєю дочкою.
Я бачила його.
Ти бачила його під час процедури впізнання.
Це був єдиний раз, коли ти бачила його.
Чому ви така впевнена?
Я знаю його все своє життя.
Ось що я вам скажу, пані,
вас не ґвалтували.
Вони відвезли мене до відділка
і сказали вказати на нього.
Саме це я і зробила. Я вказала на нього.
Але це було...
Було ж темно.
- Ти бачила Алонзо при світлі. - Я бачила достатньо.
Дочко, в ім'я Господа...
Не чіпайте мене.
- Дочко, прошу... - Не чіпайте мене.
- Прошу, послухай. - Не чіпайте мене.
Hi. He чіпайте мене!
Не чіпайте, прошу!
Не треба!
Hi.
Дідько!
Чорт.
У тебе все добре?
Так, усе добре.
З дитиною все добре?
Усе нормально.
Тобі треба наїсти трохи м'яса, бо кістки просвічуються, коханий.
Господи, зглянься.
Голосніше. Він тебе не чує.
Послухай,
я маю дещо сказати тобі.
Мама повернулася з Пуерто-Рико.
Вона знайшла Вікторію, але дівчина збожеволіла.
Вони не знають, де вона зараз, отже...
Суд можуть відкласти.
Фонні?
- Фонні? - Усе гаразд.
Послухай, я...
Я скоро вийду.
Я прийду додому з радістю.
Розумієш?
Розумієш...
Розумієш, тепер я ремісник.
Я ніби кіт, який робить столи.
Мені не подобається слово «ремісник». Ніколи не подобалося.
Напевно, я не знаю, що воно в біса означає.
Але я викладаюсь на всі сто
і працюю руками.
Я знаю, що це таке.
Навіть якщо я прогнуся, хоча не думаю, що я це зроблю.
Я знаю, що ні.
Сонечко, я кохаю тебе.
Я зроблю нам чудовий великий стіл.
І наша сім'я буде з нього їсти ще дуже багато років.
Не хвилюйся.
Я скоро буду вдома.
Я повернуся додому до тебе.
Я хочу бути у твоїх обіймах.
Я хочу тримати тебе у своїх обіймах.
Я триматиму нашу дитину.
Так має бути.
Не хвилюйся, я...
Я повернуся додому.
Я хочу бути у твоїх обіймах.
Я хочу тримати тебе у своїх обіймах.
Я триматиму нашу дитину.
Так має бути.
Привіт.
Мій маленький Фонні.
Я тримаю тебе.
Обіцяю, що я тримаю тебе.
Я тримаю тебе.
Я обіцяю.
Обіцяю, що я тримаю тебе. Я тримаю тебе.
Ми досі неодружені.
Після всього, що сталося, нас обох не хвилює, що це означає.
Колись Фонні було 22. Мені було 19.
Та ми обоє вже не молоді.
Не можемо дозволити собі бути ними.
Кажуть, треба жити дане нам життя,
і жити його так, щоб наші діти були вільні.
Не вистачить годин у добі чи суддів у залі,
щоб перевірити всі справи, відкриті проти цих людей.
Цю гру підтасовано, і суди чудово це знають.
Суд - це їхнє право.
Але захоронити тебе у в'язниці,
бо ти змушував суддю та прокурора виконувати їхню роботу, -
теж право суду.
Отже, як і багато нещасних чоловіків,
Фонні визнав себе винним.
Подивимося.
У мене є щось для тебе.
Так?
Намалюєш щось для татка? Так?
Привіт, малюче.
- Привіт. - Привіт.
Бачу, ти від'їдаєшся.
Так, ну...
Здається, не я один.
Яблуко від яблуні недалеко падає.
А для кого це?
- Для тебе. - Для мене?
Де ти візьмеш гроші, щоб сплатити за все це?
Стривай, у тебе вже є робота?
Ти граєш для мене в лотерею?
Скажи: «Долар дав - п'ять забрав».
Не кажи так.
Так, тобі треба припинити вчити його цій маячні.
А що ти малюєш, Алонзо?
Як ти повертаєшся додому, татку.
Дай подивлюся.
Щойно я сказала йому,
він почав це всюди писати.
Ось, синку.
Що ж,
не знаю, як ви, а я вмираю з голоду.
Але треба помолитися.
Ми...
Ми маємо помолитися?
Гаразд.
Хочеш помолитися для нас?
Дякую, Господи,
за їжу, яку ми збираємося з'їсти,
і за всі благословення,
які ми отримали,
і за мого татка.
В ім'я Христа.
- Амінь. - Амінь.
Алонзо, ти ж допоможеш мені?
Для ДЖИММІ
Переклад субтитрів: Юрій Лаховський [Blu-ray EUR] Реліз створено спеціально для Hurtom.com